(untitled) (ПРАВОВІ ГОРИЗОНТИ, 2024)
У статті аналізуються міжнародно-правові акти щодо гарантування участі державних інституцій у законотворчому процесі та процесі реформування. Встановлено, що законодавство переважної більшості міжнародних країн передбачає створення спеціальних підрозділів, які функціонують на постійній основі. Встановлено, що ефективність міжнародної політики безпосередньо залежить від участі громадянського суспільства в усьому політичному процесі. Теоретично обґрунтовано, що в більшості міжнародних країн інститути громадянського суспільства є партнерами у прийнятті рішень та реалізації державної політики та беруть участь у всіх етапах її розвитку. Визначено основні принципи взаємодії органів влади та громадських інститутів – відкритість влади, участь публічних інститутів у суспільних процесах, відповідальність державних органів перед громадськими інститутами, узгодженість дій. Розглянуто основні напрями залучення громадських інституцій до реалізації політичних процесів, регламентовані практичними рекомендаціями «Стандарти та практика в державах-членах Ради Європи щодо участі громадськості в прийнятті рішень». Обґрунтовано, що ефективними механізмами взаємодії державних інституцій та державних органів є: залучення громадськості за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій (електронні портали, консультаційні майданчики); проведення консультацій (семінари експертів, громадські обговорення, опитування, анкетування, пропозиції, зустрічі). Відзначено важливість проведення консультацій з обов’язковим наданням зворотного зв’язку. Етапи проведення онлайн-консультацій з громадянським суспільством, які є частиною ініціативи електронного урядування Республіки Мальта, а також міжнародний позитивний досвід взаємодії політичної влади та суспільства в частині соціального захисту прав та свободи громадян, оскільки забезпечення державної соціальної політики щодо забезпечення належного рівня соціального захисту розглядаються як один із головних чинників належної взаємодії політичної влади та громадянського суспільства. Проаналізовано позитивний досвід у контексті досліджуваних Естонії, Хорватії, Франції та надано пропозиції щодо його імплементації у вітчизняне законодавство.