ПРАВОВА ПОЛІТИКА АГРАРНОЇ РЕФОРМИ В ДЖАКАРТІ ТА МАРГІНАЛІЗАЦІЯ ЗЕМЛЕОБРАБІТНИКІВми іноземних інвестицій в Індонезії (ПРАВОВІ ГОРИЗОНТИ, 2025)
Аграрна реформа в Індонезії довгий час перебувала під впливом сільсько-центричного підходу, незважаючи на те, що обробіток державних земель громадами також широко відбувається в міських районах, таких як Джакарта. Міські землевласники покладаються на державні землі як на місце проживання та джерело засобів до існування, проте вони отримують мало або взагалі не отримують юридичного визнання. Це дослідження має на меті вивчити правову політику, що лежить в основі політики аграрної реформи Джакарти, та її наслідки для правового статусу міських землевласників. Використовуючи нормативно-правовий метод у поєднанні з правово-політичним підходом, це дослідження критично аналізує чинні нормативні акти, включаючи Закон про створення робочих місць, Президентський указ № 86 від 2018 року та Постанову губернатора Джакарти № 153 від 2019 року. Дані були зібрані за допомогою досліджень документів та досліджені з використанням теоретичних основ аграрної справедливості та правового виключення. Результати дослідження показують, що політика аграрної реформи в Джакарті, як правило, сприяє інтересам капіталу та забудовників, водночас відсуваючи на другий план фактичні претензії міських землевласників. Існуючі правові рамки не надають їм пріоритетних прав, а натомість відкривають шляхи для приватизації землі за допомогою вибіркових правових інструментів. Ці результати свідчать про закономірність структурної маргіналізації міських землевласників. Замість того, щоб служити засобом розподільчої справедливості, аграрна реформа в цьому контексті функціонує як інструмент реструктуризації міського простору відповідно до ринкової логіки. Це підкреслює нагальну потребу в більш справедливій, партисипативній правовій базі